"Tidigare på Stargate Atlantis" - Stargates ledning...
-har inga skepp som kan slå ut ett moderskepp innan det når Jorden.
Även om vi kan hinna upp dem... så vet jag inte hur länge klarar oss.
Det som de gjort med dig... kommer aldrig att försvinna.
Vore det inte bättre...att skicka ZPM:en tillbaka till Jorden med Daedalus?
- Överste Sheppard, är det du? - Vem pratar jag med?
Sikta på de centrala generatorerna, det är mest effektivt.
Skeppet är svårt skadat, och det är svårt att hitta något att överlasta.
Låt Mikey försöka.
- Han hjälper oss. - De öppnade precis eld mot transporten.
Stråla dem direkt till bryggan.
Sista salvan slog ut de livsuppehållande systemen och backupsystemet svarar inte.
Den närmaste rena luften som finns är på Vålnadernas skepp.
- Det finns även Vålnader. - Såvida vi inte skickar över gasen.
- Vi avslutar vi det vi började med! - Ni kan börja skicka över folket, sir.
Alla är mänskliga nu och syret är bra. Jag tror vi klarar oss ur det här.
Inkommande maskhål.
Jag öppnar iris.
Vi tar emot video.
- Stargate, det här är Atlantis. - Jag är här, Teyla.
- Har du hört något om vårt folk. - Olyckligtvis...inte.
Moderskeppet som vi spårat är fortfarande på väg mot Atlantis.
- Det kommer snart att vara här. - Aktivera kamouflaget.
Aktivera.
- Kamouflaget är aktiverat. - Hur är det med vårt försvar?
Vapnen är bemannade och fungerar, och dr Beckett sitter i kontrollstolen.
Koppla mig till honom. Carson?
- Elizabeth. - Hur är det?
Bara bra, tack! Hur mår du själv?
Jag är ledsen att behöva sätta dig i den här positionen men du är den enda,-
-förutom Sheppard och general O'Neill som har avfyrat en drönare från stolen.
Ironiskt nog så var det de två som jag nästan dödade när jag gjorde det.
- Det kommer att gå bra. - Är det här verkligen nödvändigt?
Med kamouflaget uppe, kanske de bara flyger förbi.
Vanligtvis skulle jag hålla med dig, men det här skeppet rör sig snabbare-
-än de gjort tidigare, vilket betyder att det är en av kuporna som Daedalus jagar-
-eller att de delat informationen de stal från oss med andra Vålnader.
Hur det än är, så lär inte kamouflaget göra någon större nytta.
Toppen.
- En kupa kom precis ut ur hyperrymd. - Dr Beckett, var beredd.
- Vi tar emot en signal. - Atlantis, det här är Sheppard, kom.
- John?! - De klarade sig?!
Vi har varken mat eller vatten och vi har inte sovit på flera dagar,-
-ja, vi klarade det. Så nu är ingen bra idé att ge eld mot oss.
Ni vill väl inte skada er nya kupa.
Stargate Atlantis Säsong 3, avsnitt 2 "Misbegotten"
Svensk Text: Mr and Mrs Bilskrot www.Undertexter.se
- Det här är Daedalus, vi är igenom. - Uppfattat.
Ursäkta att vi smög oss på er. Men kommunikationen fungerade inte.
- Det var nära att jag sköt ner er. - Fantastisk återhållsamhet,-
-det gör att jag litar mer på dig nästa gång.
- Nästa gång! Nej, nej, nej... - Och...retroviruset fungerade bra.
Verkligen? Hur många är det?
Skeppet hade inte full besättning till att börja med, men det är några stycken.
- Är det här några stycken?! - Det är strax under 200.
Många av dem dog i strid, flera av dem dödade varandra när gasen började verka.
Vi hade tur, en sån här kupa kan ha flera tusen ombord.
Ja.
Missförstå mig rätt, dr Weir.
Jag är inte här för att läxa upp dig på den moraliska delen av din sits.
IOA har hur som helst inget att säga till om i den här sakfrågan.
När ett svårt beslut skall fattas, så har de helt plötsligt ingen åsikt.
De 200 före detta Vålnader, har inte den högsta prioriteten,-
-men hur du hanterat tidigare kriser, och hur du agerat mot deras auktoritet,-
-och om hur de kunde komma så långt som de gjorde-
- har spridits till andra Vålnadskolonier. - Enligt Michael så har det inte det.
Att du litar på den här Vålnaden, är knappast till ditt försvar.
Jag visste inte att jag var åtalad.
Pegasus är långt borta, de trodde inte att Vålnaderna skulle vara ett hot-
-för någon utanför expeditionen.
Det var deras val att ha Atlantis under militär kontroll som gav mig jobbet!
Din uppskattning för militären är inte större än hotet av en invasion-
-från livssugande utomjordingar.
Michael.
Trots att jag hjälpte till att hindra kuporna att nå Jorden,-
- sätter ni ändå vakter utanför min dörr. - Du har förrått vårt förtroende tidigare.
Förtroende?! Då var jag er fånge!
Och trots allt jag gjort för er...
-så är jag här igen.
Jag är inte särskilt överraskad.
Jag var inte välkommen hos mina egna, varför skulle jag vara det här?
Vad pratar du om?
Hon såg på mig som om jag var oren.
Jag kanske ser ut som en Vålnad igen, men som de ser det, är jag...
Det är därför jag behöver er hjälp.
- Vad vill du ha hjälp med? - Jag kan inte stanna här,-
-och jag kan inte återvända till Vålnaderna,-
-vilket innebär att jag får klara mig själv, och för att kunna göra det...
-så behöver jag förnödenheter... och ett skepp.
Vi är tacksamma för din hjälp, men vi kan inte släppa dig fri,-
- inte med vad du vet. - Då får ni döda mig nu!
- Det finns ett annat sätt. - Att bli behandlad igen.
- Ja. - Det jag är...
- är inte någon sjukdom som ni kan bota. - Du kan få ett långt liv som människa.
Om jag inte kommer ihåg vem eller vad jag är,-
-eller om det här medvetandet raderas.
Vad är då skillnaden på det eller att vara död?
Och om jag kommer ihåg och återgår till min rätta natur.
- Vad skulle hända då? - Dr Beckett har gjort stora framsteg.
Behandlingarna är mycket mer effektiva, snart hittar han en permanent lösning.
Om du verkligen tror på det...
-skulle inte Vålnaderna ni omvandlade vara i stasis på skeppet.
De skulle vara här, och åtnjuta er gästvänlighet.
- Kom in. - Doktor Weir.
Mr Woolsey.
IOA har beslutat, att du ska fortsätta leda Atlantisexpeditionen.
Är du överraskad?
Ja, det är jag.
Jag antar att det betyder att det internationella missförtroendet för militären-
-har större makt än rädslan för "livssugande utomjordingar".
Sanningen är att delegaterna är inte eniga.
För att undvika ett dödläge, beslutade de om en temporär installering-
-på grund av en detaljerad rapport av situationen i Pegasus.
- Skriven av...? - Mig.
- Jag kommer åka till Atlantis med dig. - Har du någonsin varit utanför Jorden?
Visst, en gång.
- Och hur gick det? - Jag dödades nästan.
Vi ska göra vårt bästa så att det inte händer den här gången.
Vad jag förstår så har Stargate begärt att Asgard ska stå för transporten.
Jag vet att de inte har många skepp att avvara just nu,-
-men det kommer korta vår resa med nästan två veckor.
Jag har aldrig mött en Asgard.
Du kommer att älska dem. De har en "underbar" humor!
Verkligen?
Nej.
- Har du kommit på hur man flyger den än? - Ja, det är som att snurra på ett lock.
Det bevisar bara att mitt förtroende för dig inte var helt fel.
Vi kan inte få skeppet att svara på mer än enkla kommandon.
- Det hjälper inte mycket. - Det säger du.
De mer avancerade systemen, som navigation, är integrerade med Vålnadernas neurologi,-
-på samma sätt som våra transportskepp bara kan köras med en som har ATA-genen.
- Det krävs en Vålnad för att flyga den. - Jag försöker gå runt det.
- Jag har bara inte lyckats än. - Hur är det med Tayla?
Hon har den där vålnadsgrejen. Hon kanske kan flyga den.
Det är värt ett försök, men det är inte det enda problemet.
Minst hälften av skeppets generatorer är trasiga, även om jag skulle ha delar-
-så tvivlar jag på att jag kan laga det.
Om vi tänker flyga den här saken och hoppas på att få igång vapen,-
- så måste vi minska kraftförbrukningen. - Och det innebär?
Att vi kan inte hålla fångarna i stasis... hur länge som helst.
- Är du min bödel? - Knappast.
Jag är glad att han inte kommer att minnas det här.
- Det här känns skumt. - Vadå? Det är bara ett gäng killar.
Jag vet vad de egentligen är.
Håll det för dig själv och försök att uppträda normalt.
Överste Sheppard. Jag måste få prata med er.
- Jag är ledsen... - Mitt namn är Lathan...
-det är i alla fall vad de sa.
- Okej. - Många av oss har frågor, överste,-
- som, hur länge ni tänker hålla oss här. - Det är upp till dr Beckett.
- Han sa att han inte visste. - Han vet inte vilket exakt datum.
Det här är en medicinsk situation och han har medicinska orsaker till,-
-varför ni är i karantän.
- Varför är det bara män? - Kvinnorna är immuna, och det är även vi.
- Vi har redan gått igenom det här. - Jag vet, jag bara...
Så länge dr Beckett inte säger annat, är det inte mycket jag kan göra.
- Hur går det? - Jag behöver mer tid.
Du kan göra det här bättre på Atlantis.
Och sen då? Ska vi bara lämna dem här?
- Det var planen, som du kanske minns. - Men de är inte redo än.
Du skulle lära dem hur de ska administrera ut drogen.
- Jag har lärt upp några stycken. - Bra, då är det inga problem längre.
Det handlar inte bara om att sätta en nål i armen.
Jag måste vara säker på att det inte finns tecken på att de återgår.
Den här planeten har ingen port. De kan inte komma någonstans.
- Vad som än händer, så har vi ryggen fri. - Det var inte det jag menade.
- Har de börjat minnas något? - Jag tror inte det.
De verkar vara stabila så länge de tar drogen.
Vi har varken folk eller resurser att sitta barnvakt åt dem.
Du säger, att om jag inte hittar en permanent lösning,-
- så måste vi överge dem? - Till slut, ja.
- Sen då? - De återgår till Vålnader.
Och utan tillgång till mat, kommer de börja föda på varandra.
Nåväl, jag är inte redo att ge upp än.
Hur som helst så är de människor nu, och de är mitt ansvar.
- Åk, jag stannar till ni kommer tillbaka. - Det kommer nog dröja en vecka till det.
Vi tar med oss mat så det räcker fram tills de kan skörda själva.
Jag är helt säker här.
Jag låter ett säkerhetsteam stanna kvar med dig.
- Vad sa han? - Ingenting.
- Han vill inte berätta för oss. - Han döljer något.
- Som vad? - Jag vet bara att något är fel.
Allt de berättat för oss om vår hemvärld, pesten och hur de räddade oss...
-jag kommer inte ihåg något av det.
Minnesförlusten är ett av symptomen.
Hur vet du att det är sant?
Vi känner dem inte. Vi känner inte ens oss själva.
- De hjälper oss. - Genom att hålla oss fångar här?
Med lite mat och utan att veta när eller om vi någonsin får åka härifrån?
- Det räcker inte. - Vad föreslår du att vi gör?
De har bara en handfull med soldater. Vi är tio gånger fler än de.
- Och sen då? - De måste ha någon form av skepp.
Det var så vi kom hit. Om vi har gisslan...
Tänk om de talar sanning, att vi bär på en dödlig pest?
Även om vi överlever och tar oss härifrån,-
-kommer vi att sprida sjukdomen vart vi än åker.
Vill du verkligen riskera det?
Gör vi ingenting kommer skeppet att åka, och vi blir strandsatta här.
Michael har rätt, Lathan. Det är för riskabelt.
- Överste Caldwell, vill ni ha sällskap? - Mr Woolsey, gärna.
- Börjar ni göra er hemmastadd? - Jag är inte så säker på uniformen.
Du skulle synas mer i kostym och slips.
Tro mig, jag har gjort tillräckligt många undersökningar och det spelar ingen roll-
-vad jag har på mig för att försöka dölja vem jag är och vad jag är här för.
Tror ni inte att vi kommer att samarbeta med er?
Jag försöker bara föra en dialog.
Som kommendör, har jag har order att hjälpa till där det behövs,-
-men...jag är inte delaktig i den här expeditionen.
Jag svarar inte under IOA och om inte mina överordnade säger annat,-
-så behöver jag inte svara på dina frågor.
Den enda orsaken att du inte har kommandot över Atlantis-
-är att dr Weir insisterade på att den posten skulle gå till överste Sheppard...
Om hon nu skulle sluta, är du den mest trolige kandidaten att ta över.
Det är inte därför du är här.
IOA vill inte att militären styr.
De är bara rädda för att de kanske inte har något annat val.
Det veekar som om du redan pratat med dr Weir.
Nej, jag har bara varit med länge nog för att förstå vad som är på gång.
Det låter som om du inte tänker gå emot dr Weir-
-för att du inte vet hur det kommer att gå.
Vad jag säger, mr Woolsey, är...
-ha en trevlig kväll.
Ni kan gå tillbaka till skeppet.
Okej doktorn, sista chansen. Vi är klara att åka.
Överste, vi har ett problem. Lathan saknas.
Han dök inte upp för sin behandling och ingen har sett honom...eller?
- Nej, men... - Men, vad?
Det är okej, Michael. Berätta för honom vad du sa till mig.
Lathan är övertygad över att det här är någon form av utarbetad lögn.
Jag sa att ni gör allt för att hjälpa oss, och att det var sjukdomen som talade,-
-men han ville inte lyssna.
Du säger att han inte saknas, utan att han gömmer sig.
- Det är möjligt. - Vi måste hitta honom så fort vi kan-
-innan pestsymptomen kommer tillbaka.
- Okej, samla ihop en grupp som får leta. - Vi vill hjälpa till.
Han är en av oss.
- Hittat något? - Ingenting.
- Morrison, rapportera. - Vi är på väg mot floden.
- Fortfarande inga spår efter honom, sir. - Okej, håll mig underrättad.
- Michael! - Lathan!
- Vad gör du här ute? - Jag försöker bevisa min sak.
- Du missade en behandling. - Jag vet, men jag börjar att minnas.
Bilder som flimrar förbi, det är på väg tillbaka för mig.
Förstår du vad det här betyder? De botar oss inte,-
-de håller oss så här! Vi måste handla, och det snabbt.
Jag är ledsen, men du skulle ha stannat kvar i lägret.
- Överste Sheppard. - Kom.
- Vi har hittat honom, sir. - Var befinner ni er?
Vi är halvvägs upp på åsen, söder om lägret.
Han måste ha försökt klättra ner och förlorade fotfästet.
Är han skadad?
Nej, sir. Han är död.
Jag har förberett injektionerna för dagens första grupp.
Fortsätt du.
Det kommer gå bra, du har gjort det förut, och jag har jobb att göra här.
Ska du undersöka kroppen?
Dödsorsaken är uppenbar. Nacken är bruten.
Men det är några tester jag kan göra som kan hjälpa mig i min forskning.
På så vis kanske det kommer något gott från det här.
Vi har alla farit mer än några kilometer de här sista veckorna.
Jag vill bara säga, att se er här nu, sittandes här mitt emot mig,-
-och titta på era ansikten...
Det får mig att känna mig väldigt...
- Du behöver inte säga det. - Vi känner samma sak.
Är hon också hungrig?
Teyla, jag förstår att navigera kupan var en obehaglig upplevelse.
- Neurointerfacet var ganska uttröttande. - Och det var bara genom att flyga rakt.
Hon skulle aldrig klara av komplexa manövrar eller kontrollera vapnen...
Hur många manövrar kan du göra med det manuella interfacet?
Räknas stillastående som en manöver?
Nej.
Ursäkta att jag är sen. Intervjuerna tog mer tid än jag trodde.
- Och...ni är? - Richard Woolsey.
Han är chef över utskottet som övervakar Atlanisexpeditionen.
- Han kommer att intervjua alla här. - Och övervaka alla era möten.
- Sant! - Så...vad har jag missat?
Rodney skulle berätta om sina framsteg han gjort med att kontrollera kupan.
Utmärkt, fortsätt.
Tack för den.
Dr Beckett, det här är löjtnant Morrison. Vad är din position?
Jag är på åsen där Lathans kropp hittades.
Ursäkta om jag frågar doc, men vad gör du där ute?
Jag ville kolla en sak. Jag tror vi kan ha ett problem.
Vad för problem?
Jag var så upptagen med att köra tester på Lathans prover för min forskning,-
- att jag nästan missade en sak. - Missade vad?
Bristen på blod på marken indikerar att hans hjärta inte pumpade när han föll.
Nackbrottet är orsaken till att han dog, men skadorna han fick efter han dog,-
-var för att det skulle se ut som en olycka.
Det blir snart mörkt, det är bäst att du kommer tillbaka, vi kan prata mer då.
Okej.
Det verkar som om lögnerna ni berättar för dem, börjar bli lite skakiga.
Ett bakslag av 200.
Hyser du så stort hopp för att det här projektet ska ha långtidseffekt?
Det är inte vad det här är.
Det kanske inte var din mening att skapa det här samhället, men du har gjort det.
Vi gjorde vad vi måste för att överleva.
Det var säkert en bra idé då.
Även om dr Beckett får fram en långtidsverkande lösning,-
-kan vi lita på dem nog för att integrera dem in i ett samhälle med människor?
- Troligen inte. - Vilket för mig tillbaka till min fråga.
Vad ska jag säga? Jag stod bakom Elizabeths beslut att forma en allians med Michael-
-och hennes beslut om att sätta de där..."människorna" på planeten.
Det stödet märks inte när du tvekar att kalla dem för människor.
Ur politisk nyfikenhet, hur mycket problem får jag om jag slår Woolsey i skallen?
- Får jag fråga varför du vill göra det? - En impuls som jag fick,-
-som jag antar att jag kommer få igen nästa gång jag ser honom.
Han kommer inte ens behöva säga något.
Jag har nog aldrig sett dig så här. Vad har Woolsey sagt till dig?
Förutom att ifrågasätta varenda beslut du någonsin tagit?
John Sheppard, försvarar du min ära?
Och för att han ifrågasätter mig för att jag håller med dig.
Var inte så hård mot honom. Av alla vargar,-
-så är nog han den sista som kommer bita.
Han kanske är den som kommer övertyga de andra att låta oss vara i fred.
Okej, så...inga slag.
Det är tanken som räknas.
Löjtnant Morrison. Det här är dr Beckett, kom.
Morrison?
Jag är rädd att löjtnanten och hans män inte är tillgängliga.
Michael, lyssna på mig. Du är sjuk, du måste ta din medicin.
Det är för sent för det nu, doktorn.
Jag minns att ni har gjort det här tidigare inte bara en gång, utan två.
Du såg hur ont, hur förrådd jag kände mig första gången.
Hur tror du jag känner mig nu?
- Varför dödade du Lathan? - Han var en upprorsmakare,-
-och den enda chansen var att vänta tills Sheppard åkt med sina soldater,-
- de flesta av dem åtminstone. - Skeppet är borta, så vad är poängen?
- Du kan inte fly längre. - Där har du fel.
- Vad är det, Rodney? - Sensorerna har upptäckt en kupa.
- Är den på väg hit? - Nej...
-vänta lite, det här verkar inte klokt. - Vad?
Den är på väg mot planeten där vi lämnade Beckett och fångarna.
Det finns ingen anledning för Vålnaderna att vara intresserade av den planeten.
Det finns ingen stjärnport eller befolkning där.
Den är helt utanför alla kartor.
Jag tror vi får utgå från att vi kan ha en läcka.
- Du menar en spion. - Inte nödvändigtvis i staden.
Jag skulle börja med våra kontakter i de inhemska befolkningarna, inklusive...
- Om du tror att en av Athosianerna... - Inte dra några förhastade slutsatser.
Är det inte så att det finns folk här som tjänade och avgudade Vålnaderna?
Hur svårt skulle det vara för dem att infiltrera en av våra allierade?
Mr Woolsey, tror du att vi sätter upp sån här information på stans anslagstavlor?
Om Vålnaderna hade information, skulle de vara på väg mot Atlantis,-
-och inte någon namnlös planet med några hundra människor på den.
Men nu måste vi fokusera på hur vi ska få dem därifrån,-
-för om Vålnaderna hittar dem och klurar ut vad de är...
- Så har vi problem. Igen. - Hur lång tid har vi på oss?
Två dagar. Vi kan... du kan hinna dit före dem i Daedalus.
Deras hyperdrift är fortfarande utslagen. Hermiod behöver minst 24 timmar till.
- Vi kan sätta en blåslampa på hans... - Det kommer nog inte att räcka.
- Om vi åker nu, i kupan? - Det kommer bli snävt.
Vad är chansen att överleva en strid om ni möter ett skepp?
Om jag får igång det manuella interfacet, skulle jag säga...mindre än små.
Gör vad du kan på vägen dit.
- Hur många har återgått? - De du såg i skogen, plus några till.
Och de andra?
De får tjäna som offer till kupan som kommer för att hämta oss.
- Det är fanimej inte rättvist. - Den starke överlever, doktorn.
De av oss som började inse att något var fel, samlades och formade en plan...
-även när vi var under medicinering.
De svaga vill förbli som de är, tack vare er medicin och upplärning.
Om ditt minne kommer tillbaka, borde du komma ihåg vad som hände förra gången-
- du försökte gå tillbaka till Vålnaderna. - Det räcker för att fly härifrån!
Vad ska du med mig till? Du måste ha ett skäl till varför du vill ha mig vid liv?
Jag måste veta vilka sekundära åtgärder överste Sheppard ordnade innan han åkte.
Vad pratar du om?
Ju mer jag kommer ihåg, ju mer tvivlar jag på att han-
-lämnat oss här utan att ha någon form av flyktsäkring ordnad.
Ni kan inte komma ifrån den här planeten! Det är det som är flyktsäkringen!
Hur många år måste jag ta ifrån dig innan du berättar för mig vad jag vill veta?
Det är knappast ett hot, eftersom du kommer att döda mig ändå.
- Du underskattar ditt eget värde. - Hör här!
De berättar inte sådana saker för mig. Jag är bara en doktor.
Du kanske inte skulle varit så snabb med att döda löjtnant Morrison.
Jag tycker inte om att förhöra militärer.
De är som våra krigare, fantasilösa, med stela tankemönster.
Men du är tränad att ha ett öppet sinne och stark empati gentemot andra.
Tro mig, den är inte så stark längre.
Du är precis vad jag behöver.
Nu...börjar vi.
- Har vi vapen än? - Typ.
- Vad menar du med det? - Vi kan skjuta, men...
- inte i någon speciell riktning. - Då får du göra bättre än så.
Tro mig, ingen vill överleva det här uppdraget mer än jag.
Vi använder upp en massa kraft för att upprätthålla vår hastighet.
- Det finns inte mycket kvar till en strid. - Vi åker så här fort för att slippa slåss.
- Teoretiskt. - Bara...fortsätt jobba.
Atlantis, det här är Daedalus. Vi är klara att åka.
Är du säker på att du vill göra det här, överste?
Hermiod är väl inte så glad över att hyperdriften pressas hårt så här tidigt?
Han säger att vi kan flyga, men han är inte glad över det.
Jag är säker på att överste Sheppard kommer uppskatta hjälpen.
- Tack så mycket. - Daedalus, klart slut.
- Sätt kursen. - Ja, sir.
Vi har lämnat hyperrymd.
Är du okej?
Jag tror jag lagt oss i en stabil omloppsbana.
Okej. Bra jobbat. Inga tecken på fler kupor?
- Nej, det är grönt. - Koppla mig till lägret.
Ge mig en sekund bara.
Konstigt.
En massa sekundära system kom precis online.
Du är ett geni, Rodney.
Det är sant...men det var inte jag.
Det är som om de vaknade av sig själva.
Det är kopplat till sensorerna, skeppet måste ha upptäckt något och slagit på dem.
Upptäckt vad?
- Livstecken från Vålnader. - Från planeten?
- Hur många? - Det är...20 eller 30.
- Är det några människor? - Mer än 100 stycken.
- En del har alltså förvandlats tillbaka. - De kommer att börja föda på varandra.
Hur är det med dr Beckett och löjtnant Morrisons team?
Jag kan inte urskilja dem från de andra mänskliga livstecknen.
Jag kan inte säga vem som är vad.
Hur kunde de kontakta skeppet så här långt bort?
Jag har ingen aning. Teyla, vad tror du?
Det är möjligt att en grupp kan kommunicera längre distanser.
- Lev och lär. - Och lev mer, förhoppningsvis.
Hur är det med säkerhetsanordningen? Hur stor är sprängzonen?
- Allt inom en radie på fem km förintas. - Är du säker på det?
- Vi får inte göra några misstag. - En sprängzon stannar inte bara vid 5 km.
Hur går det med de som fortfarande är mänskliga?
Det finns inget vi kan göra för dem.
Jag antar att vi kan låta bli att utplåna dem.
Om Michael fått tillbaka sitt minne, kan de veta om Atlantis nu,-
-och hur de ska hitta till Jorden. Vi kan inte ta den chansen.
Så fort vi fått ut vårt folk, skickar du kärnvapnen på vår signal.
Carson!
Han är knappt vid medvetande.
- Har du hittat de andra? - Det är inte mycket kvar av dem.
Hjälp mig få upp honom.
- Kom igen! - Rodney, kom.
- Vad är det som händer? - Vi har Carson.
Morrisons team är döda. Vi är på väg tillbaka.
- Vi är ur vägen, tänd på. - Uppfattat.
Detonation om... tre...två...ett.
Nu ser du vad de verkligen tycker om oss.
Jag förstår inte.
Bomben tar emot en detonationssignal.
Om jag inte deaktiverat den, hade vi alla varit döda nu.
- Rodney? - Jag förstår inte.
- Vad var det som hände? - Du menar vad som inte hände?
- Säger du att bomben inte exploderade? - De har fått tag i den.
Vi kan inte lämna dem här, så att en annan kupa kan hitta dem.
Jobba vidare på vapnen, Rodney. Vi åker ingenstans.
- Ska vi leta efter fången? - Det är ingen idé.
Han har redan blivit upplockad. Hur som helst...
-har han fyllt sitt syfte.
Det finns inget vi kan göra förutom att vänta på att våra bröder räddar oss.
- Hur går det med vapnen? - Vi skulle inte kunna träffa en lada.
- Men kuporna är hundra gånger större... - En gigantisk flygande lada!
- Vi skulle inte kunna inte träffa det. - Kan vi träffa ett stationärt mål?
- All rörelse i rymden är relativ. - Jag menar på planeten.
Det skulle jag nog kunna.
- Sikta på lägret. - Vänta lite!
Vi har inget annat val.
Vi skulle kunna åka ner i en jumper och ta med så många vi kan.
Det finns inte tid, det kan komma fler kupor när som helst-
-och vi kommer inte överleva ett slag. Det är mitt beslut.
Det är fortfarande över hundra personer där nere som tror vi är deras räddare.
- De är på väg att bli krigsoffer. - Det måste göras.
Ge eld.
- Det är den andra kupan! Vi är träffade! - Hur är det med målet?
Det går inte att säga med säkerhet om vi träffat målet.
Slå ut hela området. Vi har inte råd med misstag.
Motorerna är offline! Vi läcker atmosfär!
Vi tappar kraft.
- Rapportera. - Vi är snart vid framme, sir.
Gå ur hyperrymd.
Det är spillror från kupan, sir.
- Några livstecken? - Nej, sir.
- Och planeten? - Jag får inte in någonting.
Jag förstår.
Daedalus, det här är Sheppard, kom.
Sheppard, var i helvete är du?
Förlåt mig.
Jag ser en jumper, sir. Fem livstecken.
Det var i grevens tid, vi hade börjat se fram emot en lång resa hem.
Du vet fortfarande inte om någon av Vålnaderna på planeten överlevt.
Säker, nej. De var oroliga över sina egna liv.
Det är förståeligt.
Självklart är det mitt fel att de hamnade i den där situationen.
Hade jag bara gjort mig av med fångarna, så hade det här aldrig hänt.
Är det så du tänker skriva i din rapport?
Tvärtom, faktiskt.
Det var ditt beslut att skjuta mot lägret från omloppsbanan-
-som eliminerade hotet...vi hoppas i alla fall att det blev eliminerat.
Och gav teamet en möjlighet att fly.
Det var inte jag som tog det beslutet.
Men det skulle du ha gjort... om...
-dr McKay hypotetiskt hade fått igång radion så du hade blivit uppdaterad.
- Det kanske jag hade... - Nära nog.
- Men det var inte det som hände. - Det är inget IOA behöver veta.
De vill inte veta.
I mitt jobb är det viktigare att inte låta alla fakta komma i vägen för sanningen.
Och sanningen är att du bör fortsätta leda den här expeditionen.
För tillfället.
Slå koden till Jorden, tack.
Svensk Text: Mr and Mrs Bilskrot www.Undertexter.se